מיצורים שאנו בזים להם כחסרי נשמה,
ביער, בשדה ובמאורה,
הזעקה עולה להעיד,
על חוסר הנשמה של בני האדם.
התמונות הכלולות בסרט זה אינן מקרים מבודדים.
כל החומר, אלא אם צוין אחרת, צולם באוסטרליה, אך ברוב המקרים
מייצג את הסטנדרטים בתעשייה ברחבי העולם המערבי.
רוב האנשים רואים עצמם כאוהבי בעלי חיים.
אנחנו רואים בהם לא כעצמים
אלא כישויות מורכבות שאיתן אנחנו חולקים את כדור הארץ,
את חיינו,
את ביתינו,
אנחנו שמחים משמחתם,
אנחנו כואבים את כאבם
חוגגים את תבונתם ואת ייחודיותם
כשאנחנו מקבלים אותם למשפחותינו.
או מעריצים אותם בסביבתם הטבעית.
,המחשבה על גרימת נזק או סבל להם שלא לצורך היא, בעיני רבים, בלתי נסבלת.
לכן עבור אלו שמזינים אותנו, מלבישים אותנו ומספקים לנו בידור,
אנו בוחרים ללכת אחר נרטיב שממזער
או מבטל כליל את סבלם.
החווה המשפחתית הציורית, והחקלאי האיקוני והאוהב.
סוף הומאני ונטול כאב, מחיר זעום שמשולם בשמחה עבור חיים שחיו היטב.
הֶסדר של תועלת הדדית.
מוסתר על ידי הנרטיב הזה, הרחק מהעין, הרחק מהלב,
הם חדלים להיות פרטים, רובם מוכָּרים רק כ"חיות משק,"
יחידות ייצור חסרות פנים במערכת בקנה מידה בלתי נתפס,
פטורים מחוקי אכזריות המגינים על חיות המחמד החברות שלנו.
סבלם בלתי נראה ובלתי נשמע.
ערכם נקבע רק על פי התועלת שלהם לאנושות,
המוצדקת על ידי אמונה בעליונותנו
וברעיון שאם אפשר לבצע מעשה הוא גם צודק
רעיון שצריך להטיל בו ספק.
"אוזי פארמס" מציגים
סרט של אמפייר פרוג'קט
נכתב, בוים, נערך והופק על ידי
עוזר במאי
מסופר על ידי
מוזיקה מקורית מאת
צילום ראשי
מפיק משנה
חוקרים ראשיים
עוזרי הפקה
מפיקים אחראים
מפיקים שותפים
חזירים
משמשים למזון, בידור, מחקר
בשנות ה-60, היו כ-50,000 חוות חזירים באוסטרליה .
היום, יש פחות מ-1,400,
ולמרות זאת, מספר החזירים שמגודלים ונשחטים למאכל גדל.
60% נכון ל-2015, 49 חוות הכילו מאוכלוסיית החזירים במדינה.
רוב החזירים המגודלים למזון מתחילים את חייהם בכלוב גידול,
תא קטן עם כלוב מרכזי ,
המיועד לאפשר לגורים לינוק מאמם, החזירה המניקה,
תוך מניעת תנועתה.
השכיחות של גורים מתים או בעלי מומים
נוטה לעלות עם כל המלטה, כאשר גוּפן של החזירות
פחות ופחות מסוגל להתמודד עם גודל ההמלטה שהענף מעודד.
עשרה עד 18% מהחזירים שנולדו חיים לא ישרדו עד גיל הגמילה,
הם ימותו ממחלות, רעב או התייבשות ,
או יימעכו בטעות על ידי אימהותיהם הלכודות.
בין המתים נמצאים גם הקטנים ביותר בהמלטה
הנחשבים כלא כלכליים, ומומתים על ידי הצוות.
אלו ששורדים את הימים הראשונים עוברים התעללות ללא שיכוך כאבים
זנבותיהם ושיניהם נחתכים כדי להפחית מקרי קניבליזם ...
וחלקים מאזניהם נחתכים, או שתגים מוחדרים לאזניהם, כאמצעי זיהוי.
הם מופרדים מאמהותיהם בגיל 3-5 שבועות.
רובם מיועדים לשחיטה כ-5 חודשים מאוחר יותר.
כשהם מתבגרים, הם מועברים לתאי גידול, מצופפים יחד בתוך הפרשותיהם.
חלק מהנקבות נשמרות על מנת להחליף את החזירות במעגל הרבייה
הן נבחרות בקפידה על פי פוטנציאל היכולת שלהן לייצר המלטות גדולות .
רוב חוות החזירים משתמשות בהזרעה מלאכותית במקום בזיווג טבעי,
כדי לאפשר להן להפרות עד 30-40 חזירות מזרע של חזיר זכר בודד.
העובדים אוספים את הזרע על ידי גירוי ואינון הזכרים
ואז מחדירים אותו לחזירות בעזרת קטטר מוגבה המכונה מוט החדרת חזירים.
חזירים זכרים עדיין משמשים פיזית כדי לעורר את הנקבות לפני ההזרעה
אך נמנע מהם לקיים את הזיווג בפועל.
כאשר הריון מאושר, החזירה מועברת לאחד משני סוגי השיכון הצפופים
למשך כל תקופת ההריון שלה, 16 שבועות .
תאי החזירות הם כלובים אישיים בהם, כמו בכלובי הגידול
החזירות יכולות לקחת רק צעד אחד או שניים קדימה או אחורה
ואינן יכולות להסתובב.
בעוד שרוב המשקים באוסטרליה מתקדמים בהדרגה לסיום השימוש בתאי החזירות
תאי החזירות נותרו חוקיים לחלוטין, ללא קנסות על שמירת חזירות כלואות בהם
למשך זמן העולה על המגבלה מרצון של 5 ימים.
זה דומה ל"איסור" לכאורה על תאי חזירות באיחוד האירופי
שמאפשר בפועל כליאה שלהן לעד 4 שבועות בהם בכל הריון.
כאשר ניתנת להם הבחירה, חזירים יעדיפו להקל על עצמם
הרחק מהמקום בו הם ישנים ואוכלים.
הצפיפות הקיצונית גובה מחיר כבד מבחינה פסיכולוגית.
החלופה, מגורים בקבוצה
כוללת דחיסת חזירות הרות לתאים קטנים מבטון.
חוסר במרחב וגירויים עלול לגרום לחזירים להפוך לתוקפניות.
מי שנופלת למערכת השפכים דרך חריצים ברצפה
נותרת לגווע ברעב או לטבוע בנהר השפכים.
שבוע לפני שהן אמורות להמליט
הן מועברות לכלובי ההמלטה
שם יישארו למשך 4-6 השבועות הבאים.
חוסר בתנועה יחליש את שריריה של החזירה עד הנקודה
בה תתקשה לעמוד או לשכב...
כדי למזער את ניוון השרירים, פועלים יכריחו אותה לעמוד לפחות פעם ביום.
היא תפתח פצעי לחץ מהמשטחים הקשים...
או צניחות וזיהומים כתוצאה מהמאמץ הפיזי
של ההמלטות החוזרות והתנאים הירודים...
מה שיכול גם להוביל לשיתוק חלקי
שימנע ממנה להגיע לאוכל ולמים שבקדמת הכלוב
או אף למוות בתוך הכלוב.
היא תצפה בחוסר אונים כשגוריה חולים ומתים
או כשיוטלו בהם מומים והם יעברו התעללות בידי הפועלים עד שייקחו אותם ממנה.
היא תעבור את המחזור הזה ארבע פעמים במשך שנתיים
לפני שתוחלף ותישלח לשחיטה בעצמה
או שתומת ותושלך במקום.
המונח "גידול חופש" פשוט אומר שחזירים נולדים בחוץ בבקתות קטנות
אך לאחר מכן מבלים את שארית חייהם במבנים סגורים
מתמודדים עם אותן בעיות של צפיפות יתר, חולי ובעיות התנהגות כמו בכל חוות חזירים
בעודם שקועים בהפרשותיהם שלהם.
החזירים, שיכולים לחיות 10-12 שנים, נשחטים בגיל 5-6 חודשים בלבד
נדחסים למשאיות הובלה בחזירייה
ומשונעים לעיתים למרחקים ארוכים בדרכם לשחיטה
ללא מזון, מים או הגנה מפני חום או קור קיצוניים.
בבית המטבחיים הם יחכו בתאים קטנים מבטון או ממתכת
לָרוב לאורך כל הלילה, עדיין ללא מזון ועם גישה מוגבלת אם בכלל למים.
בבוקר, הם יובלו בכוח לאזור השחיטה
לעיתים קרובות בעזרת מוט חשמלי.
השיטה הנפוצה ביותר באוסטרליה להימום חזירים והמתתם
הנהוגה בכל בתי המטבחיים הגדולים ומוצגת כאופציה ה״הומאנית״ והיעילה ביותר
היא תא גז הפחמן הדו-חמצני.
מערכת של כלובים מסתובבים מורידה את החזירים שעדיין בהכרה מלאה, שניים או שלושה בכל פעם
לתוך הגז המצוי בריכוז גבוה
שמתחיל לשרוף להם את העיניים, הנחיריים, הסינוסים, הגרון והריאות
תוך כדי חניקתם.
ריכוזים נמוכים יותר של פחמן דו-חמצני נמצאו כגורמים לפחות כאב ומתח
אך לוקחים הרבה יותר זמן לגרום לחזירים לאבד את הכרתם
מה שהופך את זה ללא כלכלי.
חזירות מוכנסות לתאי הגונדולות אחת אחת.
בגלל גודלן, הגז פחות יעיל
וחלקן יוצאות בהכרה חלקית
ובמקרה כזה הן יהוממו גם בשוק חשמלי לאחר מכן.
נזרקות מהצד השני של התא
הגרונות של החזירים משוספים והם מדממים למוות.
להימום חשמלי, שנעשה בו שימוש בבתי מטבחיים קטנים יותר
יש סיכוי גבוה הרבה יותר לכישלון.
עוצמה שגוייה, המיקום בו השוקר פוגע או משך הזמן שבו הוא מופעל
או שיסוף לא מהיר מספיק של הגרון
עלולים להוביל לשיתוק של החזיר, כשהוא אינו מסוגל לזוז
אך עדיין יכול לחוש כאב
או לחזור להכרה בזמן שהוא מדמם.
מצמוץ ונשימה ריתמית הם סימנים ברורים להיותם בהכרה.
אחד אחרי השני, הם מומתים לנגד עיני חבריהם .
אקדחי בריח הם אפשרות נוספת שבה משתמשים בבתי מטבחיים קטנים יותר .
הסוג החודרני של האקדחים יורה מעין מוט דרך גולגולת בעל החיים
כדי לגרום נזק מוחי קבוע
מה שמונע ממנו לחזור להכרה
בעוד שאקדחי בריח לא חודרניים גורמים לטראומה קהה, כמו מהלומת פטיש.
הימום יעיל דורש שהאקדח יכוון בזווית ובמיקום הנכונים
על החלק הנכון בראש
מה שלעיתים קרובות קשה לבצע אם הראש אינו מקובע.
לאחר שצפו בחבריהם לשגר נשחטים לפניהם
או לאחר שהם מריחים את הדם המכסה את הרצפה
הם מסרבים להיכנס לתא ההימום.
אקדחי בריח יעילים עוד פחות על חזירים גדולים יותר, כמו חזירות בוגרות .
עבורן שימוש ברובה יהווה החלופה הנהוגה.
במקרה הזה, הדיוק בפגיעה הוא אפילו קשה יותר.
לאחר שהם מדממים למוות, החזירים מושלכים למיכלים של מים רותחים
במטרה לרכך את עורם ולהסיר זיפים ושיער.
אלה שלא הורדמו והומתו כהלכה מתים לבסוף מטביעה.
תוצרי הלוואי – העורות, העצמות, הפרסות, המעיים והשומן
מובלים למפעל לעיבוד פסולת להפיכתם לשומן חזיר
לשימוש במזון, סבונים, חומרי סיכה ודלק ביולוגי
או לתוצרים אחרים כמו ג’לטין.
חזירי בר הובאו לאוסטרליה עם הצי הראשון
וכיום הם מתפרשים על כ-40 אחוז משטח המדינה
בעיקר בקווינסלנד ובניו סאות' ויילס.
הפרקטיקה של "ציד חזירים עם כלבים" כוללת שחרור של כלבים שאומנו לתקוף באגרסיביות
כדי לאתר, לרדוף ולתקוף חזירים חיים
להחזיק אותם כנועים על הקרקע
עד שהציידים יכולים להגיע ולסיים את העבודה בעזרת סכין.
למרות שחזירי הבר הוכרזו כמזיק
לא נדיר כשציידים משחררים חזירונים צעירים לפארקים לאומיים
כדי לחזור מאוחר יותר ולצוד אותם.
תרנגולות מטילות
משמשות למזון
עבור תרנגולות מטילות, החיים מתחילים במדגרה.
הביצים שנאספות מהעופות ההורים מאוחסנות , מודגרות ובוקעות תוך 31 ימים.
האפרוחים הזכרים והנקבות ממויינים למסועים נפרדים.
כאן, במדגרה הגדולה ביותר באוסטרליה , הם עברו עיוות גנטי
כדי לגרום לזכרים להיות בצבע שונה מהנקבות , מה שמאפשר מיון מהיר יותר.
ללא יכולת לייצר ביצים בעצמם
וכמין שונה לחלוטין מתרנגולות שמגודלות לבשר
האפרוחים הזכרים נחשבים לפסולת
כמו גם כל נקבה שנתפסת כמעוותת או חלשה.
הם ממוינים למסוע נפרד מהנקבות הבריאות
ביום הראשון לחייהם, ונשלחים לבלנדר תעשייתי שנקרא מטחנה.
הפרקטיקה הזו חוקית ומוגדרת RSPCA-כהומאנית על ידי ה, האגודה המלכותית למניעת התאכזרות כלפי בעלי חיים.
מדגרות קטנות יותר עשויות להשתמש בגז פחמן דו-חמצני
או פשוט לחנוק את האפרוחים בתוך שקיות ניילון.
כל חווֹת הביצים המסחריות
כלובי סוללה, חווֹת אסם, ביצי חופש, RSPCA אורגניות, מאושרות על ידי
כוללות את הריגת האפרוחים הזכרים
בהיקף של כ-12 מיליון בשנה באוסטרליה.
בינתיים, הנקבות הבריאות ממשיכות למכונות קיטום המקור המכאיבות.
מקורי התרנגולות נקטמים כדי למזער את הנזק שהן יכולות לגרום זו לזו
בתנאי הכליאה בחווֹת הביצים.
האפרוחות מוערמות במגשים ומובלות לחווֹת גידול עופות
שם הן יישארו במשך 4 חודשים עד שיתחילו להטיל ביצים.
מספר קטן של זכרים יינצל מהמגרסה
כדי לשרת יחד עם מבחר תרנגולות כעופות רבייה
שיהיו אחראיים על הטלת והפריית הביצים לטובת המדגרות.
שאר התרנגולות נשלחות לחווֹת ביצים ברחבי המדינה.
כשני שלישים מתוך 18 מיליון תרנגולות ההטלה המוחזקות בכל זמן נתון באוסטרליה
מוחזקות בכלובי סוללה.
כל מחסן יכול להכיל עד 100,000 תרנגולות, עם 4 עד 20 בכל כלוב
כאשר כל תרנגולת מקבלת שטח מחייה קטן יותר מדף נייר A4.
הן אינן יכולות למתוח את כנפיהן או לבטא כל התנהגות טבעית שהיא
כגון רחצה באבק, קינון או ליקוט מזון.
בעקבות עשרות שנים של עיוות גנטי והרבעה סלקטיבית
הן מטילות ביצה כמעט בכל יום בממוצע של עד 330 ביצים בשנה
בהשוואה ל-10-15 ביצים שתרנגולת בר תטיל בטבע.
כשהן מתבגרות, הסביבה הירודה והמתח הפיזי של הטלת ביצים תכופה
גורמים להן לנזק בריאותי, המופיע בצורת אובדן הדרגתי של כל נוצותיהן
ובחיוורון הולך וגובר של הכרבולת המצביע על אנמיה.
מוות בתוך הכלובים הוא נפוץ
ובשל גודל המתקנים מקרי מוות כאלו יכולים להתפספס במשך זמן רב
מה שמאלץ את התרנגולות החיות שנותרו לחיות מעל הגופות הרקובות.
מערכות כלובים חדשות יותר אוספות את הצואה על מסועים המצויים מתחת לכלובים
בעוד מערכות ישנות יותר מאפשרות לצואה להיערם מתחתם.
ציפורים שמצליחות להימלט מהכלובים נותרות למות בערימות הצואה הללו.
בגיל 18 חודשים, לאחר שחיו בכלוב במשך יותר משנה, תפוקת הביצים שלהן
תואט מספיק כדי שייחשבו "גמורות."
הן "מנוקות" - נמשכות מהכלובים ומוכנסות לארגזים
מה שגורם לעיתים קרובות לשברים בעצמות בשל התהליך האגרסיבי.
באיזו תדירות נשברות להן העצמות?
בכל פעם שאני מקבל אחת, היא עם שבר.
בכל פעם מחדש.
תפסיקי להתבכיין או שאני אשבור לך את הרגל השנייה.
הן או נחנקות למוות בגז ולאחר מכן נקברות או נטחנות
או נשלחות לבית המטבחיים, ומוחלפות על ידי תרנגולות חדשות בנות ארבעה חודשים.
עד 2016
לא היו תקנים לאומיים לגבי מה נחשב לביצי חופש.
כיום, חווֹת ביצי חופש מוגבלות לצפיפות מרבית
של 10,000 תרנגולות לדונם – תרנגולת אחת על כל מ"ר –
אך הן עדיין מבלות את רוב זמנן צפופות יחד בתוך מחסני ענק.
באופן טבעי, תרנגולות יוצרות וחיות בתוך היררכיה חברתית שנקראת סדר ניקור
אך הן מסוגלות לזהות רק כ-100 תרנגולות אחרות.
בלולים או במכלאות עם אלפי תרנגולות אחרות,
החוסר ביכולת לשמור על סדר הניקור ההיררכי הזה מוביל לכאוס.
העופות החלשים נרדפים ואין להם דרך להימלט.
מחלות מתפשטות במהירות.
התפרצות של שפעת עופות בחווֹת ביצי חופש בניו סאות' ויילס בשנת 2013
שמקושרת להידבקות מברווזי בר
הובילה להמתת למעלה מ-400,000 תרנגולות מטילות.
רבות מהחוות הגדולות שמגדלות ביצי חופש מחזיקות גם לולי כלובים באותו המקום
כאשר הביצים משני הסוגים מגיעות לאותו מתקן אריזה.
ניתוח משנת 2009 לנתוני תאגיד הביצים הצביע על כך
שעד אחת מכל שש ביצים שנמכרו כ"ביצי חופש" הוטלה למעשה על ידי תרנגולות בכלובים או בלולים סגורים.
כמו בחווֹת כלובים
גם תרנגולות ביצי חופש נשלחות לשחיטה מגיל 18 חודשים בלבד
הרבה פחות מתוחלת החיים הטבעית שלהן של 10 שנים.
בבית המטבחיים, התרנגולות נתלות הפוכות לאורך פס נע.
הן מוכנסות לתוך אמבט מים חשמליים כדי להמם אותן
לפני שחיתוך גרונן מתבצע על ידי להב אוטומטי
אך אם הן מרימות את ראשן, הן עלולות לפספס את אמבט ההימום החשמלי
ולהגיע ללהב כשהן בהכרה מלאה.
ובסופו של דבר הן טובעות במים רותחים בהמשך התהליך.
התרנגולות שנשחטו הופכות בסופו של דבר למוצרים זולים של בשר-עוף
כגון בשר טחון, או שהן מעובדות למזון לחיות מחמד
או כדי לשמש כמזון לחיות משק אחרות.
תרנגולות פטם
משמשות למזון
תרנגולות שמיועדות למאכל, הנקראות פטמים
הן זן גדול יותר מתרנגולות מטילות
שפותח באופן מכוון על ידי בני אדם כדי לגדול במהירות לממדים עצומים.
חייהן הקצרים מתחילים במדגרות פטם.
למרות שגם זכרים וגם נקבות משמשים בתעשייה זו
מדגרות הפטם משתמשות גם הן במגרסות...
או בתאי גזים
כדי להמית עופות חלשים או מעוותים שאינם צפויים להגיע למשקל ראוי לשחיטה.
האפרוחים והאפרוחות ששרדו את היום הראשון לחייהם מועברים לחווֹת פיטום.
נכון לשנת 2016, היו באוסטרליה 530 חוות פטם
בהן חיים בכל רגע נתון אוכלוסייה כוללת של כ-90 מיליון עופות.
כל לול מכיל 40,000 עד 60,000 עופות.
בתוך השבוע הראשון לחייהן, שיעור התמותה המקובל הוא בין 6%-4%
שווה ערך ל-1,600 עד 3,600 אפרוחים מתים בלול, בערך 200-500 מדי יום.
רובם יימצאו מתים על ידי הפועלים
ואחרים הנראים חלשים או פצועים יומתו או יושלכו החוצה בעודם בחיים.
"הרגתי 465 שם"
"כמעט אלף עופות הרגתי בשלושה לולים"
"זה לא רק החולים שאני הורג"
"אני הורג גם את אלה שעדיין רצים"
"אבל אני יודע שהם לא טובים"
אכפת לך אם הם עדיין מצייצים""?
"יש פעמים שהם לא ממיתים כמו שצריך"
אבל כל מה שאני עושה זה" פשוט לתפוס אותם בצוואר"...
"אתה יודע שעשית את זה נכון כשאתה שומע שאין ציוץ יותר"
"צוואר מפורק"
"לא יכול לצייץ"
"אתה יודע שעשית את זה נכון כשהוא לא יכול לצייץ"
כשהם גדלים, הם ממלאים במהירות את כל השטח הזמין במחסן
וחיים בין ערימות הצרכים שלהם שנצברו.
שיעור התמותה קטן, אבל מוות הוא עדיין תופעה שכיחה.
לא רחוק מהמחסנים, הגופות נערמות והופכות לדשן.
הרבייה הסלקטיבית, חוסר התנועה בשל הצפיפות,
תאורה מלאכותית והשימוש הרב באנטיביוטיקה להגברת ספיגת המזון
הובילו לכך שתרנגולי פטם מודרניים
מגיעים למשקל המתאים לשחיטה של 3 ק"ג בתוך 35 ימים בלבד
גידול דרמטי בהשוואה לגודל השיא הטבעי של 2 ק"ג בתוך 96 ימים.
הגוף שלהם מתקשה להתמודד עם הלחץ הפיזי הקיצוני הזה
מה שהופך בעיות שלד, לב וחילוף חומרים לנפוצות.
מבין אלה שמגיעים לבית המטבחיים, תשעים אחוזים מהם סובלים מהליכה לא תקינה הנראית לעין.
המחסנים לא מנוקים לכל אורך המחזור של חמשת עד שבעת השבועות
מה שגורם לריכוז גבוה של אמוניה שעלול לגרות ולשרוף את עורם
ולפגוע במערכת הנשימה שלהם.
תרנגולים הנמכרים תחת התווית המאושרת על ידי הRSPCA-
מקבלים עמדה חופשית אחת בודדת במרכז המחסן
אך שאר התנאים והתהליכים זהים לחלוטין.
תהליך "הפחתת האוכלוסייה" מתבצע באור מעומעם בשעות הלילה המאוחרות
כאשר העופות רגועים ואינם מסוגלים לראות מה קורה.
בדרך כלל לוכדים אותם ביד על ידי צוותי עובדים יעודיים
ודוחסים אותם לתוך ארגזי פלסטיק
הארגזים מועמסים לאחר מכן על משאיות הובלה הישר אל בית המטבחיים.
כמו תרנגולות מטילות, הם תלויים ברגליהם על פס השלשלאות האוטומטי...
ואז נטבלים באמבט ההלם חשמלי
כאשר כל ציפור שמרימה את ראשה נשארת בהכרה מלאה
לפני שחותכים את גרונה עם להב מסתובב.
עובד עומד בצד עם סכין עבור כל ציפור שפספסה את הלהב הראשון.
תרנגולי הודו
משמשים למזון
תרנגולי הודו במשק הורבו באופן סלקטיבי
כך שיגדלו להיות כל כך גדולים עד שהם אינם יכולים להזדווג באופן טבעי
כך שתעשיית תרנגולי ההודו מסתמכת על הזרעה מלאכותית
כפי שנראה כאן בחוות גידול החופש בויקטוריה
למרות שנחשבת לרגילה וסטנדרטית
במספר קטן של מדגרות תרנגולי הודו באוסטרליה.
בהיותם ציפורים סקרניות ביותר, הם מגודלים כמעט באותו אופן כמו תרנגולי פטם
עם 10-14,000 בכל מחסן, מה שמתורגם לשישה תרנגולי הודו לכל מטר רבוע.
שינויים גנטיים ותאורה מלאכותית להגברת האכילה
תורמים לקצב גידול כפול מזה של בני דודיהם הפראיים.
הם מגיעים במהירות למשקל שהרגליים שלהם לא מסוגלות לשאת.
החיים בתוך הצואה של עצמם, דבר המוביל לכך שפצעים יכולים להזדהם במהירות.
תדירות מקרי המוות עולה עם הגיל
לשיעור ממוצע של 3-5% לנקבות
לקראת סוף מחזור החיים של 12 שבועות במחסני הגידול
ו-10-12% לזכרים לקראת סוף מחזור החיים של 16 שבועות.
העופות המתים נאספים ונזרקים כמו אשפה.
השאר מועמסים על משאיות לשחיטה
שם הם נחבטים, נבעטים ומוכים
בעודם נתלים הפוך בדרכם אל פס השחיטה.
בתי שחיטה קטנים יותר עשויים להשתמש בקונוסים לשחיטה פרטנית.
ארבעה עד חמישה מיליון תרנגולי הודו נשחטים בכל שנה באוסטרליה
רובם נרכשים ונצרכים סביב חג המולד.
למשך שאר השנה, או אפילו למשך שנים, הם נשמרים קפואים.
ברווזים
משמשים למזון, בידור, לבוש
כמו תרנגולי פטם, מגרסות עדיין בשימוש במדגרות ברווזים
עבור ברווזונים חלשים או מעוותים שאינם צפויים לשרוד את שלב הגידול.
גידול ברווזים דומה במובנים רבים לגידול תרנגולי פטם והודו.
הברווזונים מועברים מהמדגרה ביום הראשון לחייהם
והם מגודלים בקצב מואץ של 7 שבועות בלבד
מצוּפפים ביחד עם אלפים אחרים
במבנים שכמעט ולא עוברים ניקוי, בהם מחלות ותמותה הן תופעות נפוצות.
ברווזים הם בעלי חיים מימיים, ולכן יש להם מפרקי רגליים וירכיים חלשים
כיוון שבדרך כלל אינם נדרשים לשאת את משקל גופם לאורך זמן.
כאשר מים זמינים, ברווזים צפים לאורך זמן רב
מה שמפחית את הלחץ על המערכת השרירית והשלדית שלהם.
עם זאת, כאשר אין מים זמינים
כפי שקורה ברוב החווֹת האוסטרליות, כולל אלו המסומנות כ"גידול חופשי"
הברווזים נאלצים לשאת את כל משקל גופם על רגליהם למשך עד 7 שבועות
לעיתים קרובות למשך הרבה יותר עבור ברווזים המיועדים לרבייה
מה שמוביל לצליעה, פריקת מפרקים ושברים בעצמות.
רבייה סלקטיבית שמטרתה להגדיל את מהירות וגודל ההתפתחות
בשילוב עם התגבשות מבנה עצמות לוקה
של המערכת השלדית הצעירה שלהם
מוסיפה אפילו עוד לחץ על מפרקי רגליהם וירכיהם שגם כך חלשים.
ללא מים אפילו כדי לשטוף את ראשיהם
הברווזים אינם יכולים לשמור על עיניהם, נחיריהם ונוצותיהם נקיים
מה שמחמיר את הסיכון למחלות או עיוורון.
החיים בתוך ההפרשות שלהם ורמות האמוניה הגבוהות הנוצרות מכך
עלולים לגרום לכוויות כואבות ברגליהם ולהחמיר פצעים ופציעות.
תנאי הסביבה הירודים וצפיפות היתר
נוטים להוביל למחלות נוירולוגיות בהם חוסר קואורדינציה, רעידות בראש ובצוואר
מובילים לשיתוק, לעוויתות, לתרדמת ולמוות.
כאשר עובדים מוצאים ברווזים חולים או פצועים
הם מומתים על ידי שבירת המפרקת שלהם.
לאחר 49 ימים, הם נאספים לארגזים
ומועמסים למשאיות כדי להישלח למשחטה.
רבים אינם שורדים את המסע.
בדיוק כמו תרנגולים ותרנגולי הודו
הברווזים נתלים ברגליהם בדרך לפס השחיטה.
אמבטיית ההלם החשמלי הנפוצה, שוב, איננה תמיד יעילה
וגרונותיהם של רבים מהעופות נחתכים בעודם בהכרה
והם מתים לבסוף מאבדן דם או מטביעה במיכל המים הרותחים.
נכון לשנת 2018, שלוש מדינות באוסטרליה
אסרו על ירי בידורי בברווזים פראיים מטעמי אכזריות
אבל בויקטוריה, דרום אוסטרליה וטסמניה
הפעולה נותרת חוקית במהלך עונת הציד בכל שנה.
אוכלוסיית עופות המים בוויקטוריה נמצאת במגמת ירידה
וב-2017 הגיעה למספרים הנמוכים ביותר מזה 34 שנים
אך הציד נמשך בטענה לעלייה בפעילות הכלכלית
באזורי הקהילות הכפריים שסביב האגמים
וההנאה והסיפוק הכלליים שמקבלים מכך הציידים.
הערכות של סימולציה ממוחשבת ותצפיות של מצילים בשטחי הציד מראות
שציידי ברווזים משאירים לפחות מספר זהה של ברווזים פצועים שאינם לוכדים
כפי של אלה שהם הורגים ולוכדים, מה שמסתכם באלפי ברווזים
שנותרים לסבול או למות מפציעות בלתי מטופלות.
בנוסף, גופותיהם של מינים רבים המוגנים בחוק
כגון הברווז המנומר הנדיר שמצוי בסכנת הכחדה
נאספות מהאגמים במהלך עונת הציד
כאשר הציידים או אינם מזהים את המין לפני שהם יורים
או יורים בעופות אלו בכל מקרה.
כ-80% מהנוצות והפלומות
המשומשות עבור פריטים כמו מעילים , שקי שינה ומצעים מגיעות מסין
שבה מריטת נוצות מעופות חיים היא עדיין פרקטיקה נפוצה.
הדבר כולל תלישה כואבת של הנוצות מעור העופות
מה שמשאיר פצעים פתוחים ומדממים
תהליך שחוזר על עצמו מספר פעמים לפני שהם נשחטים בסופו של דבר.
גם ספקים הטוענים שהם מוסמכים על פי תקן הנוצות העולמי
נמצאו גם הם כעוסקים בתלישת נוצות מעופות חיים.
בסופו של דבר, אי אפשר לדעת אם מוצרי נוצות מסוימים
באוסטרליה או במקומות אחרים מגיעים מחוות אלה.
פרות
משמשות למזון, בידור, ביגוד, תרופות
כמו בני אדם, פרות הן יצורים אימהיים מטבען
שיוצרות קשרים קרובים עם צאצאיהן,
וחייבות להמליט כדי לייצר חלב.
ברפתות חלב, הן מופרות בכוח
כל שנה כדי לשמור על אספקת החלב
בדרך כלל בהזרעה מלאכותית ולא בהזדווגות טבעית
מה שמצריך מהעובדים להכניס את ידם לפי הטבעת של הפרה
כדי להחזיק את צוואר הרחם שלה במקומו תוך הזרקת הזרע שנאסף מהפר.
העגלים שלהן נלקחים מהן שעות ספורות לאחר הלידה
כדי שהחלב שמיועד להם ייאסף וימכר לצריכת בני אדם.
בימים שלאחר ההפרדה
האימהות גועות מעצב יומם וליל
מחפשות את העגלים שלהן.
הן ידועות בכך שהן מתאבלות במשך ימים ואף שבועות.
העגלים הזכרים, הנקראים עגלי חלב,
נחשבים חסרי תועלת לתעשיית החלב
מכיוון שהם לעולם לא יוכלו לייצר חלב.
הם נשארים מבודדים למשך חמישה ימים לפני שמובלים להעמסתם על משאית
ואז נשלחים לבית המטבחיים.
הם לעיתים מנועים מקבלת מזון ב-30 השעות האחרונות של חייהם.
רעבים, מבולבלים ונואשים לחיבה
הם בוכים לאמהותיהם ממכלאות ההמתנה של בית המטבחיים
שם הם יומתו בבוקר המחרת.
אלה שהתחמקו ממכשיר ההימום או שהוא לא פעל עליהם כראוי
מומתים כשהם בהכרה.
כ-700,000 עגלים זכרים נשחטים כפסולת של תעשיית החלב
בכל שנה באוסטרליה בלבד.
כמות קטנה של עגלים זכרים מגודלים למשך זמן ארוך יותר, עד 20 שבועות
כדי להישחט עבור בשר עגל.
העגלות גם הן נשארות מבודדות
ומוזנות בתחליפי חלב בצורת אבקה
ובסופו של דבר מצטרפות למחזור לאחר שהן עצמן מופרות.
פעמיים עד שלוש ביום, הפרות המניקות נשלחות למתקן החליבה
ומחוברות למכונות חליבה תעשייתיות.
בתנאים טבעיים הן יכולות לחיות עד 20 שנים.
בחווֹת חלב הן חיות רק 4 עד 8 שנים
חלקן, המכונות "נפולות," קורסות תחת הלחץ
של הפריות מתמשכות והפקת פי 10 יותר חלב
מאשר היו מפיקות באופן טבעי
והשאר נשלחות לשחיטה כאשר ייצור החלב שלהן מתחיל לרדת
או כאשר הן נפצעות ופגועות מכדי להמשיך.
ההזרעה המלאכותית היא המועדפת על פני הזדווגות טבעית גם בתעשיית הבשר.
עגלים שמגודלים עבור בשר נתונים למגוון פרוצדורות כירורגיות כואבות
ללא הרדמה, כולל צריבת קרניים או הסרת קרניים
סימון אוזניים
סירוס, או באמצעות להב
או בתהליך שנקרא "רינגינג"
שבו רצועת גומי נצמדת חזק סביב בסיס האשכים
מה שמגביל את זרימת הדם עד שהם נרקבים ונופלים.
וסימון בעזרת ברזל לוהט.
אלה שחולים בדרך כלל אינם מקבלים טיפול וטרינרי ומצבם מתדרדר במהירות.
תרופות הכוללות אנטיביוטיקה, הורמוני גדילה, ויטמינים ותוספים
ופרוגסטרון לשמירה על היריון מוזרקים
או מוכנסים לנרתיק
או ניתנים דרך הפה.
שגרות קבועות אלו ואחרות כמו מיון או בדיקות היריון
כוללות את הובלת הבקר בכוח דרך מערכת החצרות
לתוך תיבת ריסון המכונה "קראש" לצורך תשומת לב פרטנית.
"תסתובבי כבר, חתיכת מטומטמת"
"נו כבר, גוש חרא שמן"
כ-40% מאספקת הבשר הכוללת של אוסטרליה
ו-80% מהבשר הנמכר ברשתות הסופרמרקטים הגדולות
מגיעים מבקר שבילה את 10-15% האחרונים של חייו
מצופף בתוך חצרות האכלה
שם הם פוטמו בדגנים לפני שנשחטו בגיל 18 חודשים.
הם נדחפים אל תיבת ההימום, ממנה הם ינסו לברוח נואשות.
"הו כן"
"תירגע כבר, חתיכת מטומטם"
אקדח הבריח השבוי הוא השיטה הנפוצה ביותר להמם פרות
אך האקדחים הקטנים יותר אינם יעילים לעיתים קרובות כנגד חיות גדולות כל כך
והם גורמים רק לכאב ולמוגבלות בתנועה, אך לא לאובדן הכרה.
רובה הוא חלופה פחות נפוצה.
בנוסף לכך שהן עדות להימומן
והמתתן של החיות לפניהן ולפעמים גם לתהליכי העיבוד שלהן
ברוב המקרים הן גם נאלצות לשמוע את גורלן מהחדר הסמוך.
לגבי פרות הנשחטות בזמן שהן בהריון, הדם של עובריהן
המוכר כסרום עגלי עוברי או סרום בקר עוברי
הוא בעל ערך רב לתעשיית התרופות
ונמכר בסביבות $600 לליטר.
עורות של פרות ועגלים צעירים נשלחים לבתי עיבוד להמרתם לבד העור
שרובו מיוצא למדינות מעבר לים.
ישנה תפיסה שגויה רווחת
שעור הוא תוצר לוואי של תעשיית הבשר שמטרתו להפחית בזבוז.
נכון הרבה יותר לומר שהוא מוצר נלווה
ולעיתים כלכלית אף בעל ערך גבוה יותר מהבשר
עד כדי כך שיותר ויותר בעלי חיים
נשחטים בשביל עורם ולא בשביל בשרם.
עור זול לשימוש בנעליים, תיקים ואביזרים נוספים
מיובא גם לאוסטרליה, לארצות הברית ולאירופה
ממדינות מתפתחות כמו הודו ובנגלדש.
בגלל שפרות נחשבות קדושות על פי דת ההינדו
השחיטה שלהן אינה חוקית ב-24 מתוך 29 מדינות הודו.
כדי להישחט כחוק עבור עורן
הן חייבות להישלח מאות או אלפי קילומטרים
לאחת מחמש המדינות הפטורות, או מעבר לגבול לבנגלדש.
בהתאם לדרך ולמספר בעלי החיים
– שלעיתים מגיע לאלפים – חלק ניכר מהשינוע נעשה ברגל.
בהכנה למסע, נעצים ממוסמרים אל פרסותיהן
וחבלים מושחלים בחוזקה דרך אפיהן.
מותשות, רעבות וצמאות, רבות קורסות בדרך
מאולצות לעמוד על ידי משיכת חבלי אפיהן או שבירת זנבותיהן...
מוכות במקלות או על ידי שפשוף פלפלי צ'ילי אל תוך עיניהן.
בשארית הדרך הן מובלות פנימה והחוצה ממשאיות
כשקרניהן מנקבות ודוקרות זו את זו ולעיתים קרובות עצמותיהן נשברות.
אלו שמגיעות לבית המטבחיים נשחטות לעיני שאר הפרות
ללא הימום מוקדם,
חלקן אף מופשטות מעורן בעודן בחיים.
העורות מושרים בכימיקלים רעילים
המוכרים כגורמים לסרטן או למחלות עור כרוניות,
לעיתים על ידי ילדים.
העיקרון הבסיסי של רודיאו
הוא השליטה הפיזית והדומיננטיות על יצורים חלשים ופגיעים יותר.
מתגרים בעגלים, פרים ושוורים
לצורך בידורם של צופים
בכ-240 אירועי רודיאו הנערכים ברחבי אוסטרליה בכל שנה.
בתור בעלי חיים צייתנים בדרך כלל הם עוברים עיקומי זנבות
חישמול במוט
וגם התעללות פיזית מאחורי הקלעים
כמו גם שימוש בדורבנים ממתכת ורצועות שנמתחו סביב בטנם
כדי לגרום להם לקפוץ ולהיראות פראיים.
כאשר עוצמה וסיכון הם גורמים אינטגרליים למופע מבדר
פציעות הן בלתי נמנעות.
"הוא פשוט מתקשה קצת להעמיד את השור על ארבע רגליים"
"הוא הולך להשתמש בכוח שלו בעוצמה שלו כדי להרים את השור"
"אני אומר לכם, השור הזה בהחלט
לא משתף פעולה עם הבוקר הערב"
"כן, אני אומר לכם הוא לא רוצה שום קשר
לתחרות כאן הערב"
"אל תחשבו לרגע שהבקר הזה לא מטופל היטב
כי הוא בהחלט מטופל בצורה מופתית"
קשירה של עגלים ושוורים כוללת את לכידתן של חיות מבוהלות בלאסו
כאשר הן מנסות לברוח, מושכים אותן באלימות לעצירה פתאומית
ובדרך כלל זה מוביל לחבלות, שברים בגפיים, בקרניים ואפילו בצוואר
קרעים ברצועות, דימומים פנימיים ונזקים לרקמות תת-עוריות.
כבשים
משמשות למזון, ביגוד
המלטת חורף' היא נוהג' של הכנסת כבשים להיריון
כדי שיולידו בחודשי החורף
וזה אומר שהטלאים ייגמלו באביב כאשר המרעה בשיא הפוריות.
למרות שזה מאפשר לטלאים לגדול מהר יותר
זה מביא למותם של 10-15 מיליון טלאים – בערך אחד מכל ארבעה -
בתוך 48 שעות מרגע הלידה עקב חשיפה לקור הקשה.
עבור רועי כבשים, זה עדיין מועדף על פני עלויות ההזנה הגבוהות
של המלטה בחודשי הקיץ.
גזע המרינו, שאחראי לבערך 80% מהצמר המופק באוסטרליה
גודלו באופן סלקטיבי כדי שיהיה להם עור מקומט
מה שגורם להפקת כמות גדולה של צמר
תוך שהם נחשפים הרבה יותר למכת זבובים.
כדי להפחית את הזיהום ואת הסיכון למכת זבובים לטלאים שמגיעים לחודשי הקיץ
הזנב שלהם מקוצץ או נכרת לגמרי
והם לעיתים עוברים גם פרוצדורת מילה שונות באותו זמן
שכוללת כריתת עור סביב העכוז שלהם
ובסיס הזנב עם מספריים ממתכת.
אם הטלאים מתחת לגיל 6 חודשים
חוקי לבצע את זה ללא שום משככי כאבים.
גוזזי הכבשים מקבלים תשלום לפי כמות הכבשים שגזזו, ולא לפי שעה
כך שמהירות מועדפת על דיוק
ואין דרישה להכשרה פורמלית או הסמכה.
לאחר כמה שנים, כאשר הם כבר לא יכולים לייצר מספיק צמר
על מנת להיחשב עדיין כרווחיים, הכבשים נשלחים לשחיטה ונמכרים כבשר כבש
בעוד הטלאים שגודלו למאכל נשחטים בין גיל 4 ל-12 חודשים
הרבה פחות מאורך החיים הטבעי שלהם של 12-14 שנים.
כ-19 מיליון מתוך 32 מיליון הכבשים שנהרגות מדי שנה באוסטרליה
עוברות דרך מכלאות מכירות חצר
מערכת תיווך בין חווֹת לבין בתי מטבחיים או לקונים פרטיים
שם גם בעלי חיים כמו בקר, עגלים, סוסים, עופות וחזירים
נמכרים במכירה פומבית.
מכת חום, התייבשות, תשישות או בעיות בריאותיות שהיו קיימות מראש
הן סיבות נפוצות למוות במכלאות מכירות החצר.
רוב הכבשים נקנות על ידי בתי מטבחיים עבור בשרן.
אף בעל חיים בבית מטבחיים לא הולך מרצונו למותו.
שוב, הימום בחשמל מתברר באופן קבוע כלא יעיל
גורם רק לכאב ומפחיד את בעלי החיים אף יותר
ברגעיהם האחרונים.
שימוש באקדח בריח איננו טוב יותר.
"עשה מה שאומרים לך"
"אל תזוז כבר לעזאזל"
"שב, שכב, תתהפך, יופי"
"כל הכבוד, עכשיו תוריד לו את הראש, כן"
"הוא עושה מה שאומרים לו"
ללא קשר לאיך שהימום עשוי להיראות יעיל
בלתי אפשרי לדעת בוודאות אם בעל החיים
איבד לגמרי את הכרתו ואינו חש בכאב
או שהוא רק משותק ואינו יכול לזוז, אבל מרגיש הכל.
בפחדם ובייאושם, חלקם מצליחים להימלט לרגע
אל מול גופותיהם של אלה שהיו לפניהם
לפני שהם נאלצים לחזור למסלול, בידיעה שהם יהיו הבאים בתור.
עיזים
משמשות למזון, ביגוד
עיזים מגודלות לחלב בדיוק כמו פרות
מועברות תהליך הפרייה והיריון חוזרים כדי להבטיח אספקה מתמדת של חלב.
ענף נישתי באוסטרליה עם רק כ-65 חוות
חלב עזים משווק כאלטרנטיבה קלה יותר לעיכול
ומתאימה לאנשים עם אלרגיות לחלב פרה.
ברחבי העולם, יותר אנשים שותים את חלב העזים מאשר של כל בעל חיים אחר.
הגדיים הזכרים, שלא יוכלו לייצר חלב לעולם
נחשבים לרוב למוצרים פסולים ונשחטים בחווה זמן קצר לאחר לידתם.
בעוד שהנקבות מגודלות להיות יצרניות חלב בעצמן
אף שחלק מהחוות יגדלו וימכרו את העזים העודפות שלהם לבשר.
האימהות המניקות נחלבו פעמיים ביום
למשך עד עשר שנים לפני שחיטתן
בשיאן, מייצרות 4 ליטרים של חלב ביום, הנמכרים כטריים
או שהופכים לגבינה, חמאה, גלידה, יוגורט וסבון.
אוסטרליה היא היצואנית הגדולה ביותר של בשר עיזים בעולם
רובו נשלח לארצות הברית.
רק 10% מגיעים מעיזים שגודלו לבשר, היתר מעיזי בר
זן פראי שמקורו בעיזים מבויתות
שהובאו לאוסטרליה על ידי המתיישבים האירופאים.
עיזים חופשיות אלו נלכדות ומובלות
למתקני האכלה המכונים "מחסני עיזים," שם הן מפוטמות לפני השחיטה.
שליחת בעלי חיים בהריון לשחיטה אינה דבר נדיר
ובאופן בלתי נמנע, חלקן יולדות על משאיות ההובלה או בכלובי ההמתנה
זמן קצר לפני שהן מובלות אל מתחם השחיטה
תינוקותיהן נשארים מאחור למות מרעב או מחשיפה לתנאים
קוראים לאמותיהם המתות.
דגים
משמשים למזון, מחקר מדעי
הסלמון הוא הדג הנאכל ביותר באוסטרליה
כשהצריכה של בשרו מגיעה לכמעט 40,000 טון בשנה.
הם מגודלים בלב ים בכלובים תת-מימיים
בעיקר במפרצים בחופי דרום ומערב טסמניה
בשל המים הקרירים.
כל כלוב יכול להכיל עד 60,000 דגים
שמועברים ממדגרות פנימיות בגיל 12-18 חודשים.
ככל שהם גדלים, המקום שלהם בכלובים מצטמצם
עד שהם נדחסים בצפיפות.
מחקר משנת 2017 על סלמון מגודל באוסטרליה, נורבגיה, צ'ילה, סקוטלנד וקנדה
מצא שכמחצית מהדגים במשקים הללו הם חירשים
כתוצאה משיעורי גידול מואצים המעוותים את קולטני הקול שלהם.
נמל מקווארי שבחוף המערבי של טסמניה, שהוכרז כאתר מורשת עולמית
משמש בית לריכוז הגדול ביותר של חוות דגים במדינה.
שלוש החברות המרכזיות בתעשיית הסלמון – Huon ,Tassal ו-Petuna
בעלות חווֹת דגים רבות, המורכבות מעשרות כלובים.
במהלך השנה שעד ספטמבר 2016, יותר מ-21,000 טון של מזון דגים שלא נאכל
וכמויות בלתי נתפסות של פסולת הצטברו בנמל.
רמות זיהום גבוהות כאלו מובילות לרמות חמצן נמוכות באופן מסוכן בתוך המים
ולהגברת הסיכון למחלות
מה שתורם למקרי מוות רבים בחווֹת הדגים.
מספר תקריות של תמותה המונית מ-2015 עד 2018
יוחסו לשילוב של חנק בגלל מחסור בחמצן
טעויות אנוש ומחלות.
החברה הגדולה מבין השלוש Tassal ,
מתגאה בשיעור הישרדות ממוצע של 83% בכל חווֹתיה.
לאחר 15-18 חודשים בכלובי האוקיינוס, כאשר משקלם מגיע לכ-7 ק"ג כל אחד
דגי הסלמון נשאבים דרך צינור
לתוך כלי קציר שבו הם נהרגים מיידית
או מועברים חיים במיכלים למתקן עיבוד על החוף.
דגי ברמונדי מגודלים בכל המדינות באוסטרליה, פרט לטסמניה.
במדינות הדרום הקרות יותר
הם מגודלים באלפים במיכלים קטנים במבנים סגורים.
בזמן שבמדינות הצפון
הם מגודלים בכלובים ימיים בדומה לחווֹת הסלמון
או במערכות בריכות פתוחות, שמשמשות גם לדגי פורֵל.
השיטה ה"הומאנית" לכאורה לשחיטת דגים מגודלים
היא לשאוב אותם למים קפואים כדי להקפיאם למוות.
רחוק מלהיות הומאני, זהו מוות איטי וכואב
שלפעמים לוקח חצי שעה עד מוות.
דגים שנשחטים לצורך סשימי, מעדן יפני המדגיש טריות
נדקרים בראשם לפני שחותכים את וריד הצוואר שלהם
ומחזירים אותם לתערובת הקרח כדי שידממו למוות.
חנויות ומסעדות המציגות דגים חיים
מאפשרות ללקוחות המעוניינים בטריות
לבחור איזה פרט הם רוצים שיהרגו עבורם.
שלושה רבעים ממאכלי הים שנצרכים באוסטרליה מיובאים ממדינות אחרות
כשהמינים העיקריים בהם הם שרימפס, סלמון וטונה.
ספינות דיג מסחריות גוררות אחריהן רשתות גדולות במים
ותופסות ללא הבחנה את כל המינים הנקרים בדרכן.
כ-85% ממלאי הדגים בעולם
מנוצלים במלואם או שדגים אותם יתר על המידה.
בקצב הנוכחי
צפוי שהאוקיינוסים שלנו יהיו ריקים מדגים עד שנת 2048.
ארנבים
משמשים למזון, לבוש, ניסויים, חיות מחמד
תעשיית גידול הארנבים באוסטרליה היא תעשייה כושלת.
מחלות מדבקות מאוד שפיזרו על מנת למגר ארנבים פראיים
ומועברות על ידי חרקים, יכולות להכחיד במהירות חווֹת שלמות
בעוד אחרים מתקשים להתחרות
במחיר הזול יותר של ארנבים פראיים שנלכדו והומתו על ידי ציידים.
ארנבים שמגודלים למטרות בשר מבלים את כל חייהם
בכלובים ממתכת תלויים מעל הרצפה
ללא יכולת להפגין התנהגויות טבעיות כמו חפירה, התחבאות או ניתור.
הצטברות הצואה על הרצפה שמתחתם
יוצרת רמות גבוהות של אמוניה.
ארנבות נקבות שנשמרות לצורכי רבייה יכולות לחיות בתנאים אלה
עד 56 שבועות תוך שהן מייצרות 7 המלטות.
רוב הארנבים, שיכולים לחיות 8-12 שנים, מומתים בגיל 12 שבועות.
בין 3,000 ל-4,000 ארנבים משמשים למחקר ולניסויים מדעיים
בכל שנה באוסטרליה
רבים מהם מגיעים ממפעל זה שבוויקטוריה.
רוב מוצרי הפרווה הנמכרים באוסטרליה מיובאים מחוץ למדינה.
כשחלק ניכר מהם נלקח מארנבים.
סגר Akubra בשנת 2015, מותג הביגוד את פעילותו באוסטרליה
והחל לייבא פרוות ארנבים מאירופה.
אוסטרליה גם מייבאת פרווה מסין, היצואנית הגדולה ביותר בעולם של פרווה.
מתוך עשר חוות פרוות ארנבים שנבדקו על ידי חוקר סמוי
בחצי מהן נקטו בפרקטיקה של תלישת פרווה מארנבים בעודם חיים
תהליך שחוזר על עצמו כל שלושה חודשים
ובין לבין הארנבים חיים בכלובים ממתכת.
תלישה מניבה שיער ארוך ורווחי יותר
בהשוואה לגזיזה או חיתוך.
כשהארנבים מזדקנים, הם מגדלים פחות פרווה
ובסופו של דבר הם נתלים ומופשטים מעורם לאסוף את הפרווה האחרונה
לפעמים כשהם עדיין בחיים.
שנים-עשר ארנבים מומתים להכנת הלבד אחד בלבד Akubra עבור כובע.
ברחבי העולם, יותר ממיליארד ארנבים מומתים עבור פרוותם מדי שנה.
חורפנים
משמשים לביגוד, קוסמטיקה
חורפנים הם מקור נפוץ לפרווה לביגוד
אקססוריז ואפילו להארכת ריסים.
מכיוון שאין חוות חורפנים באוסטרליה
הפרווה שלהם מיובאת מחוץ למדינה.
בטבע, כל חורפן תופס לעצמו
שטח של עד 2,500 דונם של בתי גידול באזורי המחייה הרטובים.
למרות דורות של הרבעה לפרווה
נמצא כי בעלי חיים סקרנים ובודדים מטבעם אלו
סובלים מאוד בשבי
מצופפים יחד בתוך כלובי מתכת כאשר שיעמום כרוני וסטרס
מובילים לצעידה עצבנית מצד לצד ואף להטלת מום עצמי.
החורפנים המשמשים לרבייה נשמרים בכלובים האלה במשך ארבע עד חמש שנים
כאשר בכל שנה נולדים להם גורים כשרק שלושה או ארבעה מהם שורדים
שנשחטים ומופשטים מעורם בגיל שישה חודשים.
תאי גזים או תיבות אטומות המלאות בפליטת מנועים
הם שיטות נפוצות להריגת חורפנים
אך לעיתים אינן קטלניות, מה שגורם לחלקם לחזור להכרה במהלך הפשטת עורם.
"כן, הוא זז, בועט"
"מסתתר מתחת לגוויות בשביל אוויר"
חישמול אנאלי או פשוט שבירת המפרקת שלהם
הן חלופות נפוצות.
"הוא עדיין נושם"
שועלים
משמשים לביגוד, בידור
אחרי חורפנים, שועלים הם בעלי החיים השניים הנפוצים ביותר שמגדלים עבור פרווה
והם סובלים מהרבה בעיות דומות.
מייצרי פרוות סינים טוענים ששולי הרווח שלהם כל כך קטנים
שהם אינם יכולים להרשות לעצמם להרוג שועלים עם
שום דבר מלבד השיטות האכזריות היעילות ביותר
כשרבים מהשועלים מופשטים מעורם בעודם בחיים כדי לחסוך זמן ומאמץ.
השועלים הובאו לאוסטרליה על ידי מתיישבים בריטים למען ספורט הציד המסורתי של שועלים
ולאחר מכן כדי לשלוט בהתפשטות הארנבות שהובאו גם הן
כיום שועלים מסווגים כמזיקים בכל רחבי הארץ
כאשר ההערכות הן שישנם מעל 7 מיליון שועלים.
הציד והירי בשועלים
בקרקעות בבעלות פרטית הם חוקיים בכל מדינות אוסטרליה.
לעיתים קרובות נצרכים בטעות על ידי חיות בר מקומיות
או בעלי חיים מלווים כמו כלבים
השיטה הנפוצה ביותר להפחתת מספרם היא השימוש בפיתיונות רעל מסוג 1080.
ה-1080 הוא חסר צבע, חסר ריח וחסר טעם
והוא גורם למוות איטי ומלא ייסורים לכל קורבנותיו.
כלבים
משמשים כחיות מחמד, לבידור, מחקר מדעי, ביגוד
בעוד שאוסטרליה, האיחוד האירופי וארה"ב
אסרו על ייבוא פרווֹת של כלבים וחתולים
חקירות מראות שפרווֹת כלבים וחתולים מסין
מסומנות לעיתים קרובות שלא כהלכה כפרווֹת שועל, ארנב או חורפן.
בכל שנה בסין, כ-2 מיליון כלבים וחתולים
מגודלים, נגנבים מבתיהם או נאספים מהרחוב
נדחסים לכלובי מתכת
ולעיתים מועברים במשך ימים ללא מזון או מים,
כדי להיתלות, לדמם, להיות מוכים או להיחנק למוות
או אף להיות מופשטים מעורם בחיים.
כ-450,000 גורים נמכרים באוסטרליה מדי שנה.
כ-85% מהם מגיעים ממגדלים לא רשומים
אך עם פיקוח מינימלי
גם המגדלים הרשומים עשויים לנהל מפעלים לגידול גורים
המייצרים הן גזעים טהורים והן גזעים מעורבים
למכירה בחנויות חיות מחמד או באינטרנט.
במפעלים האלה זה יכול להיות לגמרי חוקי
להחזיק כלבת אם כלואה בתוך תא בטון
במחסן גדול במשך 23 שעות ביום, ולהכניסה להריונות מחדש כל הזמן.
הן מנועות מאהבה ומחברה
כאשר מתייחסים אליהן במקום זאת כמכונות רבייה.
הגורים החמודים הללו, שנמכרים באלפי דולרים
לעיתים קרובות סובלים ממחלות או מבעיות בריאותיות אחרות
או מקשיים התנהגותיים
כתוצאה מהתנאים אליהם נחשפו בחוות הגידול
ומהרבייה הסלקטיבית שהתבצעה במשך דורות.
היי, מה שלומך" ?"
כן, טוב. אתם אמורים לקבל" עוד גולדן רטריברים "?
"אה, כן, אם אינני טועה גולדן רטריברים יגיעו בשבת הקרובה"
"בשבת הקרובה? אה, אוקיי"
ומאיפה הם מגיעים? הם מגיעים מ" "...
"יש לנו מגדל משלנו"
זו חוות גורים" "?
"ברור שלא"
"הו, הם כל כך יפים"
וזה מגדל טוב" "?
"כן, בהחלט, הם כולם רשומים"
"זה לא כמו... שמעתי דברים רעים על חווֹת גורים"
זו לא חוות גורים" "? "ברור שלא"
"חווֹת גורים אתה תקבל גורים ממש חולים"
"גורים חולים"
בינתיים, כ-200,000 עד 250,000 כלבי וחתולי רחוב או כאלה שננטשו
מורדמים בכל שנה ברחבי מקלטי עמותות ומרכזי בעלי חיים ברחבי המדינה
רובם בריאים אך בלתי רצויים.
למרות מספר שערוריות שזכו לפרסום נרחב בשנים האחרונות
מירוצי כלבי רוח (גרייהאונד) ממשיכים להיות תעשיית
הימורים ובידור גדולה וחזקה באוסטרליה וברחבי העולם.
ההאצה המהירה והמהירות הקיצונית
שבה הכלבים הגדולים הללו רודפים אחרי הפיתיון סביב המסלול
מביאות בהכרח להתנגשויות, נפילות ופציעות
כאשר הנפוצות ביותר הן קריעות שריר, קריעות רצועות ושברים בעצם השוק.
בכל שבוע נרשמות פציעות לעד 200 כלבים במירוצים באוסטרליה
כאשר שישה עד עשרה כלבי גרייהאונד מתים במירוץ
או מומתים מיד לאחריו.
לגרייהאונדים תוחלת חיים טבעית של 12-14 שנים.
כלבי גרייהאונד מתחילים את הקריירה' שלהם בגיל 18 חודשים בערך'.
ומסיימים אותה בגיל 4 וחצי.
בניו סאות' ויילס הקריירה שלהם נמשכת
בממוצע 363 ימים בלבד.
בין 13 ל-17,000 כלבי גרייהאונד צעירים מומתים מדי שנה באוסטרליה.
מתוך 97,000 כלבי הגרייהאונד שגודלו בניו סאות' ויילס
ב-12 השנים עד 2016,
חמישים עד שבעים אחוזים או יותר הומתו כי נחשבו איטיים מדי
או לא כשירים להתחרות.
ישנם יותר ויותר ממצאים
המראים שכלבי גרייהאונד נהרגים לעיתים קרובות בדרכים לא הומאניות
כאשר המאמנים מעדיפים את האפשרות הזולה יותר של ירי או הכאה למוות.
במקום לשלם לוטרינר להמתת בהרדמה.
גופות הכלבים עשויות להיזרק בבורות בשטחים פרטיים
או להיות מפוזרת בשטחי בר.
השימוש בבעלי חיים חיים כפיתיון באימוני גרייהאונדים ברדיפה אחר פיתיון
אף שהוא לא חוקי, נפוץ מאוד
כאשר חקירה בניו סאות' וויילס ב-2015
מצאה כי 85-90 אחוז ממאמני האילוף
משתמשים בשיטה הזו.
,מספרים לא ידועים של חזירונים מבוהלים ארנבים, אופוסומים, תרנגולות וגורי חתולים
נקרעו לגזרים לטובת האילוף
בעלי חיים, רדומים ועדינים באופן טבעי, לרוץ סביב מסלולי המירוצים.
סוסים
משמשים לבידור, מחקר מדעי, תרופות, מזון
סוסים אינם מתפתחים שלדית עד גיל 5 בערך
אך לרוב הקריירה שלהם במרוצים מתחילה כשהם רק בני שנתיים
בגלל הפיתוי בפרסים גבוהים
והחזר מהיר על ההשקעה.
דבר זה מגדיל משמעותית את הסיכון לפציעות
כאשר עד 80% סובלים מכאבי שוקיים
(DMD) או ממחלת מטה-קרפל דורסלית.
מבדיקות לאחר מירוצים מצאו שכיחות גבוהה
של דם בקנה הנשימה והריאות של הסוסים
יחד עם עלייה בשכיחות וחומרת כיבי קיבה
ככל שהאימונים והמרוצים התקדמו.
במסלול, הם נחשפים להצלפות כואבות כדי לעודד מהירות גבוהה יותר.
חוקי המרוץ מגבילים את ההצלפות בשלבים המוקדמים של המרוץ
אך במאה המטרים האחרונים כשהסוסים עייפים
ופחות מסוגלים להגיב, אין גבול
ולעתים הם מוצלפים ללא הפסקה עד קו הסיום.
מרוצי קפיצות הם סטטיסטית מסוכנים פי תשעה עשר יותר ממרוצים מישוריים
כאשר נפילות אלימות הן עניין שבשגרה.
בערך מחצית מהסוסים המשתתפים במרוצי קפיצות
בכל שנה באוסטרליה נעלמים
יוצאים בשקט מהתעשייה בנסיבות לא ידועות
ולעולם לא שומעים מהם או רואים אותם מתחרים שוב
או נהרגים על המסלול
עם פרישת מסכים ירוקים כדי להסתיר את המראה מהצופים.
ברחבי המדינה, 11-12,000 סוסים נרשמים למרוצים מדי שנה
כאשר בערך אותו מספר ״יוצא״ מהתעשייה
בעיקר בגלל ביצועים ירודים, מזג לא מתאים או פציעות.
רבים מהסוסים הללו מגיעים למפעלי בשר
שם הם נהרגים עבור מזון לחיות מחמד או להאכלת גרייהאונדים במרוצים.
אחרים מגיעים לאחת משני בתי המטבחיים המורשים
שבהם מייצאים בשר סוסים למאכל אדם.
סוסים משמשים גם ברודיאו.
גמלים
משמשים לבידור, ביגוד, מחקר מדעי, תרופות, מזון
גמלים הובאו לאוסטרליה במאה ה-19 לשימוש כאמצעי תחבורה
ולאחר המצאת הרכב שוחררו אל הבר.
ב-2008, האוכלוסייה שלהם הוערכה בכ-600,000.
מה שהוביל את הממשלה להקים פרויקט דילול
שבפועל חיסל מחצית ממספרם
בעיקר על ידי ירי ממסוקים
אבל גם על ידי איסוף שלהם והובלתם לבתי מטבחיים
לייצוא לארצות הברית ולמזרח התיכון
נוהג שנמשך עד היום.
אחרי שבילו את כל חייהם בשיטוט חופשי ללא מגע עם בני אדם
הכליאה הפתאומית והטיפול הכפוי
זרים להם לחלוטין.
"קצת כועס"
"כן הוא ממש כועס, אחי"
"נו זוז כבר קדימה, אידיוט"
מספר הולך וגדל של גמלים שנלכדים בטבע
מופנה למחלבות גמלים, תעשייה מתפתחת
שמציגה את עצמה כחלופה בריאה יותר למוצרי חלב פרה
וכחלופה פחות בזבזנית לדילול האווירי.
עכברים
משמשים למחקר מדעי, כחיות מחמד
בין 6 ל-10 מיליון בעלי חיים
משמשים למחקר וניסויים באוסטרליה מדי שנה
כולל 1-2 מיליון עכברים.
רבים מהניסויים הללו כוללים הליכים כירורגיים חיים ללא שיכוך כאבים
או חשיפה לרעלים או למחלות.
בסופו של דבר, כל העכברים שעברו מחקר או ניסויים יומתו
מאחר שאי אפשר לשחרר אותם מהמעבדה על פי חוק.
גז פחמן דו-חמצני, או מינון יתר של חומר ההרדמה איזופלורן
באמצעות גז או הזרקה, הם שתיים מהדרכים הנפוצות להרוג עכברים
כאשר הם סיימו את תפקידם במעבדה.
בימינו, מחקרים וגילויים מדעיים
מתעסקים בניואנסים של הפיזיולוגיה האנושית
שבהם בעלי חיים אינם מהווים מודלים מתאימים.
מחקר משנת 2015 של המכון הלאומי לבריאות של ארצות הברית
מצא כי 95% מהתרופות
שהוכחו כבטוחות ויעילות בניסויים על בעלי חיים
נכשלות בשלב הניסויים בבני אדם.
הישענות בלתי ביקורתית על תוצאות ניסויים בבעלי חיים
תוך התעלמות מחלופות פוטנציאליות מדויקות יותר
שמשתמשות ברקמות ובתאים אנושיים
גופות, סימולטורים ומודלים חישוביים
ייתכן שעלתה בבריאותם וחייהם של עשרות אלפי בני אדם
ובחייהם של מיליארדי בעלי חיים.
בעלי חיים אקזוטיים
משמשים למחקר מדעי, בידור
מאות קופי מקאק, מרמוסטים ובבונים
מסופקים מדי שנה למעבדות מחקר אוסטרליות
על ידי שלושה מתקני רבייה במימון ממשלתי.
מוסתרים מעיני הציבור מאחורי אבטחה כבדה
מעבדות אלו מבצעות מגוון ניסויים ביו-רפואיים
על בעלי חיים אינטליגנטיים ביותר אלו לפני שהם נפטרים מהם.
פרימטים אחרים מוחזקים בשבי בקרקסים
שבהם הם משוחררים מהשעמום הקיצוני שחווים בכלוב שלהם
רק כדי להופיע מול קהל צופים
או, בגני חיות.
אריות וטיגריסים בשבי באוסטרליה משרתים את אותה המטרה
וחיים חיים של שעמום ותסכול
למען בידור של מבקרים משלמים.
בעוד שלמראית עין, תצוגות המציגות את החיות האקזוטיות הללו ואחרות
עשויות לעורר פלא והתרגשות, מעטים מהמבקרים נשארים מספיק זמן
כדי לזהות את החזרתיות שבהתנהגות שלהם
סימנים למצב פסיכולוגי שכיח בכל החיות בשבי
"שנקרא "זוכוזיס
בחום הטרופי של קווינסלנד
SeaWorld מארח את דובי הקוטב היחידים שבשבי באוסטרליה.
החיות הללו מותאמות טבעית
לתנאים הארקטיים הקפואים ונמצאו בטבע
שוחים מעל 70 ק"מ תוך 24 שעות בלבד
עם טווח מסע ממוצע של 3,000 ק"מ בשנה.
כאן, הם כלואים במתחם סגור
ברוחב של כ-30 על 40 מטר למשך כל חייהם.
כלבי ים ודולפינים
משמשים לבידור
מופעי כלבי ים הם אטרקציה פופולרית מאוד בגני חיות
כאשר כלבי הים אומנו לבצע תרגילים עבור אוכל מול קהל גדול.
"וזו ערובה לכך שהמזון מהים שלכם מגיע מדיג
שעוזר להגן על אוכלוסיות הדגים, מקומות העבודה, והסביבה"
מאחורי הקלעים, הם שוהים במתחמים קטנים כמו כל בעל חיים אחר בגן חיות
שוחים ללא הפסקה במעגלים קבועים או קוראים בקולות מצוקה.
בטבע, ידוע כי דולפינים נודדים עד 65 ק"מ (40 מייל) ביום
ותמיד בתנועה – מחפשים אחר מזון
משחקים ונלחמים בתוך הקבוצות שלהם.
הם חולקים עם בני אדם וקופי אדם גדולים בלבד
את התכונה של מודעות עצמית, עם הוכחות לאינטואיציה ואמפתיה.
אין מצב של שבי
שיכול לספק את כל הצרכים ההתנהגותיים של החיות האינטליגנטיות
והמורכבות קוגניטיבית הללו.
כ-80% מהדולפינים אוסטרליה SeaWorld-ב
נולדו בשבי ולא יכולים להשתחרר לעולם
כאשר כל חייהם מוקדשים להופעות יומיות תמורת גמול של אוכל.
להשיג את רמת הרעב הנכונה לפני מופעים
היא שיקול קריטי להופעה מוצלחת
במה שמוגדר כאטרקציה הפופולרית ביותר של הפארק.
עם יותר מ-133 מיליון דולר בהכנסות מדמי כניסה בשנה
פחות מאחוז אחד מוקדש למחקר
הצלה ויוזמות שיקום שמפורסמות לחיוב בהרחבה על ידם.
הממשלה הפדרלית של אוסטרליה קבעה ב-1985
שלא יוקמו עוד דולפינריומים
ושהקיימים ייסגרו בהדרגה
לאחר שקיבלו עדויות לכך שיונקים ימיים בשבי
סובלים ממתח, הפרעות התנהגותיות, בעיות רבייה
שיעורי תמותה גבוהים ותוחלת חיים קצרה יותר
למרות שבמבט ראשוני הם עשויים להיראות מרוצים מתנאי השבי שלהם.
כיום, נותרו רק שני מתקנים
המסוגלים להמשיך לפעול בשל פרצה בחוק
שאפשרה להם לשמור ולהציג חיות שנולדו בשבי
כולל אלו שנולדו מדולפינים פראיים שניצלו
שבעצמם נדרשו לעבור שיקום ושחרור.
הפרקטיקה הזו של הצלה, רבייה ושחרור
מאפשרת לפארקים אלו לשמור על מאגר הגנים חזק
כדי להבטיח שהמופעים יוכלו להמשיך והפארקים יישארו פתוחים.
בזמן שפארקי דולפינים באוסטרליה אינם יכולים
ללכוד ולייבא דולפיני בר בריאים מהטבע, זו נשארה המציאות
של תעשיית הבידור עם בעלי חיים במקומות אחרים בעולם
כאשר העיר החופית היפנית טייג'י מהווה נקודת לכידה נפוצה.
כל שנה מספטמבר עד מרץ
אלפי דולפינים ויונקים ימיים קטנים אחרים
נכלאים במפרץ שקט בטייג'י
ונשחטים באכזריות על ידי דייגים מקומיים
הרואים בהם מקור הכנסה או מזיקים
תצפיות הראו מאמנים של דולפינים מסייעים לדייגים
בלכידת הדולפינים
ובוחרים לפסוח על כמה מהם מטבח
ובמקום זאת לשלוח אותם לאקווריומים ולפארקי דולפינים ברחבי העולם.
אם גדולתה של אומה והתקדמותה המוסרית
נמדדות על פי הדרך שבה הם מתייחסים לבעלי החיים שלהם
מה זה אומר על אוסטרליה?
מה זה אומר על ניו זילנד?
?ארצות הברית
קנדה?
מקסיקו?
הממלכה המאוחדת?
ישראל?
ספרד?
מה זה אומר עלינו, כמין?
בכל ההיסטוריה המתועדת שלנו, נהרגו 619 מיליון בני אדם במלחמות.
אנו הורגים את אותו מספר של בעלי חיים כל שלושה ימים
וזה אפילו לא כולל דגים ויצורים ימיים אחרים
שהיקף מותם כל כך גדול שהוא נמדד רק בטונות.
אבל לפני שנרצח אותם, עלינו להרבות אותם
לכלוא ולנצל אותם
למזון
לבידור
לביגוד
ולמחקר.
כל חייהם, מלידה ועד מוות
נשלטים על ידי תעשיות שאכפת להן רק מרווחים.
אימפריה
של סבל
ודם.
שממומנת על ידי צרכנים שנאמר להם שהטיפול בהם היה מוסרי.
בגידול חופשי, מקומיים, אורגניים.
שהמוות שלהם היה הומאני
שאין אכזריות כלפי בעלי חיים כאן במדינה שלנו
ואם ישנה, הממשלה שלנו, הרשויות שלנו
ימצאו אותה וימגרו אותה.
ולנו, כצרכנים, אין כמעט סיבה לחשוב אחרת
כי לאכול ולהשתמש בבעלי חיים זה נורמלי
עשינו זאת מאז ומתמיד.
כי המוצרים שנמכרים על מדפי הסופרמרקט
כל כך מרוחקים מהפרטים שהיו פעם קיימים
חלקם לזמן קצר בלבד
חלקם במשך שנים ללא הפסקה.
פרטים שחולקים איתנו ועם חיות המחמד שאנחנו כל כך אוהבים
את היכולת להרגיש אהבה.
אושר.
עצב ואבל.
שחולקים איתנו את היכולת לסבול.
את הרצון לחיות
להיות חופשיים
שלא יראו אותנו כעצמים דוממים
לא בגלל התועלת שלנו לאחרים
אלא בגלל מי שאנחנו כפרטים.
ישויות בזכות עצמן
לא יחידות ייצור.
לא מלאי.
הוא, היא והם, לא "זה."
האמת היא
שאין דרך הומאנית להרוג מישהו שרוצה לחיות.
זו לא שאלה של טיפול
או דרכים טובות יותר לעשות דבר רע.
כלובים גדולים יותר, צפיפות נמוכה יותר
או גז פחות כואב.
אנחנו מספרים לעצמנו שהם חיו חיים טובים
ובסוף, הם לא יודעים מה קורה
ולא מרגישים דבר.
אבל הם כן.
בשעות, בדקות ובשניות האחרונות שלהם
תמיד יש פחד, תמיד יש כאב.
ריח הדם.
הצעקות של חבריהם ממינם
איתם הם חלקו את חייהם.
מעולם לא הייתה נכונות או רצון למות
אלא ייאוש לחיות
מאבק קדחתני עד הנשימה האחרונה.
ולעולם לא מראים להם רחמים או חמלה
במקום זאת, לועגים להם
צוחקים עליהם
בועטים בהם
מרביצים להם
זורקים אותם כמו בובות סמרטוטים
או שולחים אותם למכונת טחינה בגלל שנולדו במין הלא נכון.
אנחנו לוקחים את ילדיהם.
אנחנו לוקחים את חירותם.
אנחנו לוקחים את חייהם,
ושולחים אותם שלמים ובריאים לבית המטבחיים
כדי שיצאו כחתיכות ארוזות מהצד השני
ואנחנו מספרים לעצמנו שבאיזשהו אופן, בדרך,
קרה משהו הומאני ומוסרי.
ובתהליך הזה, אנחנו פוגעים בעצמינו.
"ארגון הבריאות העולמי פרסם הבוקר דו"ח
על הסכנות שבבשר אדום מעובד "...
אנחנו הורסים את הסביבה שלנו
וגורמים דרך חקלאות בעלי חיים לפליטת יותר גזי חממה מכל תעשייה אחרת
מחסלים את היערות שלנו ומשמידים את חיות הבר שלנו
כדי לפנות מקום לחווֹת.
הבקר בעולם לבדו צורך כמות מזון
השווה לצרכים הקלוריים של 8.7 מיליארד בני אדם
ובכל זאת, אחד מתשעה בני אדם – 795 מיליון -
סובלים מתת תזונה כרונית, ו-844 מיליון ללא מים ראויים לשתייה
בזמן ש-1,000 ליטר מים משמשים לייצור ליטר אחד של חלב
ו-15,000 ליטר מים לייצור קילוגרם אחד של בשר בקר.
ובכל זאת אנחנו ממשיכים להצדיק את חקלאות בעלי החיים
בטענה שזה נורמלי, הכרחי וטבעי.
שבעלי החיים, או מינים מסוימים בתוכם
נחותים מאיתנו משום שהם חסרים את סוג האינטליגנציה שלנו
משום שהם חלשים יותר ולא יכולים להגן על עצמם.
אנחנו מאמינים שבעליונותנו, לכאורה,
הרווחנו את הזכות להפעיל כוח, סמכות ושלטון
על אלה שאנחנו תופסים כנחותים, למטרות קצרות-הטווח שלנו.
זוהי הצדקה שהשתמשו בה בעבר.
האדם הלבן השתמש בה כדי לשעבד את השחור
או כדי לקחת את אדמתם וילדיהם.
הנאצים השתמשו בה כדי לרצוח יהודים.
גברים השתמשו בה כדי להשתיק ולדכא נשים.
האם נגזר עלינו לחזור על ההיסטוריה שוב ושוב?
האם תסביך העליונות הזה, האנוכיות הטהורה הזו,
מגדירים אותנו כמין?
או שאנחנו מסוגלים ליותר?
"אתם סיימתם לאכול, ובכל זאת, למרות שהשחיטה מוסתרת
,במרחק רב ובצורה אלגנטית יש כאן שותפות".
נכתב, בוים, נערך והופק על ידי
עוזר במאי
קריינות
"הרגע חזרנו מהמוטל וצפינו בצילומים מהיום
מהמכלאות בבית המטבחיים, עם הגדי שנולד
ואנחנו חושבים שיש סיכוי שהוא עדיין חי, אז אנחנו חוזרים"
מוזיקה מקורית
חוקרים ראשיים
צוות חקירה לאומי
שותף בהפקה
עוזרי מפיקים
מפיקים בפועל
02:30
מפיקים בפועל
05:50
מפיקים בפועל
08:30
מפיקים בפועל
מפיקים שותפים
צילום ראשי
מחקר
סטטיסטיקות שחיטה עזרה בתסריט
שיפור אודיו לקריינות
צילומים נוספים
תודות מיוחדות
ולרבים מהחוקרים והמחלצים האנונימיים בקו החזית.
בתמיכתו הגאה של Voiceless המכון להגנה על בעלי החיים
צילומי חווֹת החופש צולמו ב- Edgar's Mission Farm Sanctuary
תורמים למימון